V minulých dílech jste viděli:
Víš, co si myslím, zrzoune?
Že máš hrdinskej komplex.
Kdo je Julian?
Tvá matka čekala trojčata.
Jenže ty jsi to třetí dítě vstřebala.
Jako že tady straší duch Juliana?
Máš snad lepší vysvětlení?
Soudy máme z krku, je čas hodit všecko za hlavu.
Veronico, vzala jsem tvého otce zpět.
Děláš si srandu? Skoncovaly jsme s ním!
Chci se zeptat na dědu. Tys věděl, že psal?
Otec nebyl spisovatel.
Byl to zlej ochlasta.
Tajíte nám něco ohledně Chippingovy sebevraždy.
- Nebo vraždy? - Byls u toho.
Nikdo ho nestrčil.
- Co to je? - Šestihodinový záznam našeho domu.
Proč by to někdo natáčel a pak nám to nechával u dveří?
Po krátké odmlce přišel riverdaleský pozorovatel s dalším,
všemi očekávaným tahem.
Pod rouškou noci rozhodil po městě druhou várku voyerských videokazet.
Vyděšení lidé znovu oprášili své přehrávače
a znovu sledovali několikahodinové nahrávky vlastních domů.
Tentokrát byla ale kamera mnohem blíž.
Což mohlo mít hrůzné následky.
Co bude příště? Vloupá se dovnitř?
A aby toho znepokojení nebylo dost,
vysoké školy rozeslaly první vlnu obálek.
Některé tenké, jiné tlusté.
Všechny ale zásadní.
Pro všechny čtvrťáky to bylo výjimečně stresující období.
Proto taky ředitel Honey požádal výchovnou poradkyni Burbleovou
o prodloužení úředních hodin.
Aby měli studenti, kteří pociťují nějaké obavy,
k dispozici odbornici, se kterou se mohli důvěrně poradit.
A to, jak se ukázalo, mnozí z nás už dlouho potřebovali.
Čau mami.
Jdu si vařit kafe. Chceš taky?
Co je? Stalo se něco?
Bývala jsi tak roztomilé dítě, Elizabeth.
Tak bezelstné. Kdy se z tebe stala lhářka?
O čem to mluvíš?
„Vážená Elizabeth Cooperová,
po pečlivém posouzení Vaší předběžné žádosti o přijetí
Vám s politováním oznamujeme,
že Vám místo na Yaleově univerzitě nemůžeme nabídnout.“
Nevzali mě?
Tys otevřela mou poštu?
Říkala jsem si: „Jak by se moje Betty mohla nedostat na výšku?
Co je tak důležité, že kvůli tomu zahazuje svou budoucnost?“
- Prohledala jsem ti pokoj. - Co?
A víš, co jsem našla pod falešným dnem nočního stolku?
- Ježiši, mami. - Měla by ses učit.
Soustředit se. Místo toho jsi jako utržená ze řetězu.
A dost. Tohle je poslední kapka.
Toto s tebou nebudu řešit. Nic s tebou nebudu řešit.
Vůbec se s tebou nebudu bavit.
Roky narušuješ moje soukromí, ale s tím je teď konec.
Můžu na moment?
Určitě, pojď dál.
Prosím.
Skit-Skat?
Ne, díky.
Trochu mě… honí mlsná.
Tak co bys potřebovala?
Mami?
Zrovna tu něco řešíme, paní Cooperová.
Smithová.
Ty mě i pronásleduješ?
Budeš se divit, ale netušila jsem, že tu budeš.
Přišla jsem za slečnou Burbleovou.
Poradit se s ní ohledně toho,
- jak s tebou mluvit. - Přesně tohle mě vytáčí.
Jak mě furt kontroluje. Ty její přehnaný reakce.
- To je můj problém. - Její problém je,
že ji nevzali na výšku, protože místo učení sexuje.
Takhle vnímáte sexualitu, paní Smithová? Jako nějakou slabinu?
Pardon, asi jsem přehlídla váš doktorát, ale já tu nejsem na terapii.
Jsem akreditovaná psycholožka.
Betty potřebuje srovnat.
Je nezodpovědné, jak je vůči své budoucnosti lhostejná.
Zajímavý. Já naopak chtěla říct, že by stálo za to rozebrat ty měsíce,
nebo dokonce roky tvýho psychoušskýho rodičovství.
Vidím, že tady máme spoustu emocí.
Betty, nevadilo by ti, kdyby se tvá matka přidala?
I když řeknu ne, tak stejně zůstane.
Betty.
Máš před mámou nějaká tajemství?
No, ano.
Jasně že jo. Ty má přece každej, ale…
učila jsem se od profíků.
- Máš pocit, že ti taky neříká vše? - Ode dne, kdy jsem se narodila.
Jen když je to pro její dobro.
Aha, takže vstoupit do sekty bylo pro mý dobro, jo?
I to, žes mi neřekla, že ti vlastně nevymývají mozek,
ale seš agentka FBI a pracuješ pro mýho ztracenýho nevlastního bráchu,
kterýho jsem měla za mrtvýho?
Taky pro mý dobro?
Jsi dítě. Chránila jsem tě.
I to, žes utopila mý prachy na studium ve Farmě?
To jsem byla ještě pod vlivem Edgara.
I to, žes mi neřekla, že mám geny sériovýho vraha?
Nebo když jsi dala Polly k Milosrdným sestrám,
a neřeklas mi, kde je?
Nebo když jsi mě nechala odvléct k tý pošahaný jeptišce?
Přesně to se stalo, slečno Burbleová. A cpaly tam do mě drogy.
Ale nebojte, byl to jen Vitacid, žádná antikoncepce…
- Neznáte kontext. - Nedej Bože!
Napadlo tě někdy, že beru antikoncepci,
abych neměla dítě v šestnácti jako ty nebo Polly?
Abych neskončila jako vy dvě?
Těhotná a vdaná za vraha nebo sektáře? Nebo obojí v jednom?
Chtěla jsem, abys byla chytřejší než my.
Taky že jsem. Bez urážky. Je totiž chytrý mít věci pod kontrolou.
Seš fakt naivní, když sis myslela, že s nikým nespím.
Spíme s Jugheadem v jedný posteli!
Je na sex moc mladá.
- Neví, co je pro ni dobré. - Ty seš takovej pokrytec!
Když jsi mě opustila a odešla na Farmu, byla jsem úplně v pohodě.
Přesto se mnou jednáš jak s malou.
Je zločin, když chce matka chránit své dítě?
Několikrát jste to tu řekla.
„Betty je mladá. Betty je dítě.“ Proč si to myslíte?
Protože to tak je.
Podívejte, já to beru. Beru její urážky.
To patří k údělu rodiče.
Ale ty věci, co si píše do deníku…
Vy čtete její deník?
Ano, protože nemá hranice. Nemá respekt k mým citům, nic.
Co to v tobě vyvolává?
Mám pocit, že je ve mně hromada střelnýho prachu
a že s každým dalším nádechem vybouchnu.
Přestaň mi lézt do soukromí
a přijmi už konečně fakt, že jsem skoro dospělá.
Vždycky budeš moje dcera, Elizabeth.
- Moc se o tebe bojím. - Ale ze špatnýho důvodu, mami.
Zapomeň na školu, na sex i na vražedný geny.
Uvědom si, co všechno jsi mi provedla.
Co všechno si v sobě po zbytek života ponesu.
Takže…
mě začni brát jako dospělou, nebo ti zmizím ze života.
Paní Smithová, Bettyino vzdělání, její vztah, její chování,
to je nejspíš to, čeho se bojíte.
Bojíte se toho, že dospívá.
Proto jste jí možná vzala i ty peníze.
Dokud ji totiž můžete kontrolovat,
můžete ji mít jako své dítě u sebe.
Není to tak?
Já jen…
Ztratila jsem už dvě děti.
Nejdřív Charlese, pak Polly.
A Betty…
To, že dospívá, jde na výšku,
stěhuje se, jde dál… Je to, jako bych tě ztrácela.
Mami.
Tak to přece chodí.
Děti vyrostou a odejdou.
Nemůžu být tvoje jediná naděje.
Když já tě miluju.
To já tebe taky, ale to není omluva.
To neomlouvá ty otřesný, chorobný věci, co provádíš.
Jak mě neustále dusíš. A proč zrovna mě? Proč to děláš mně?
Protože tě miluju.
Polly taky miluješ, ne?
Je v ústavu. Potřebuje tě. Potřebuje pomoc.
- Proč tohle neděláš jí? - Protože tebe miluju víc.
Tebe miluju nejvíc.
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Newtonovy pohybové zákony.
Kdo mi řekne…
Archie.
Promiňte, pane Phylume.
To si nechej pro Burbleovou. Důvody mě nezajímají.
Omlouvám se, slečno. Mám teď…
trochu trable se spaním.
Něco jako nespavost.
V pořádku, Archie. Nejsem tu od toho, abych tě kárala.
Chci si jen popovídat.
Aha, dobře.
- A o čem? - Tak pro začátek o škole.
- Nepodal sis žádnou přihlášku. - Jo, nemám zájem.
Potřebují mě tady v Riverdale.
- Abys převzal rodinnou firmu? - Ne, abych vyčistil město.
Někdo musí zasáhnout. Jak by to udělal táta.
- Celý život pomáhal druhým. - Můžeme se u něj na chvíli zastavit?
Jak to zvládáš?
Snažím se udržovat jeho odkaz.
Spoustu dobrého už jsi udělal. Otevřel jsi centrum pro rizikové děti.
- To nestačí. - Proč si to myslíš?
Od tý doby, co jsem začal lidem pomáhat, se věci zkomplikovaly.
Pohnojil jsem to a musím to napravit, aby někomu neublížili.
Neublížili?
Archie, musím tě upozornit,
že když se přiznáš ke zločinu nebo mi řekneš,
že vystavuješ sebe či někoho jiného nebezpečí, jsem povinna to nahlásit.
- Jsem v pohodě. - Vážně?
Hodně zanedbáváš fotbal, ve kterém jsi exceloval.
A ty škrábance a modřiny určitě nemáš ze sportu.
Popravdě…
- Chodím v noci ven. - Do Liščího lesa?
Co? Ne, tam ne.
Já…
Nasadím si kuklu…
a snažím se…
- pomáhat lidem. - Teď ti asi nerozumím.
Jsem fanda do komiksů.
Mr. Justice, Comet, Red Circle.
Identifikuju se s nima.
Chceš říct,
že si představuješ,
že jednáš jako komiksoví hrdinové?
Přesně tak.
Je tu jeden dealer. Dodger.
Využívá děti pro svý špinavý kšefty. Děti!
- Policie nic nezmůže. - Tak musí zasáhnout jiní.
- Ano. - Ochránit občany.
- Ano. - Samozvaný strážce.
- Ne. - Kdo ochrání jeho?
- To je jedno. - Komiksy moc nečtu,
ale neprožije si ten hrdina vždycky nějakou tragédii
a nevznikne jeho nová osobnost ze vzteku?
- Není to tak? - Asi jo.
Nepřipomíná ti to něco?
Protože je možné, že všechno to, cos mi popsal,
může pramenit z hněvu a zármutku.
Jak jsem řekl, jen se snažím pomáhat.
Ale aby to bylo bezpečné, musíš ten hněv přiznat a zpracovat.
Proč?
Já vím, že jsem naštvanej. Nejsem idiot.
Podívejte se, jaký sračky mě potkaly.
Nebo moje kámoše.
Nebo tátu.
To mě štve!
Vy… se mnou mluvíte jako s imbecilem.
- To mě štve! - Pochopitelně.
A bolí mě to.
Celou dobu mě to uvnitř bolí.
A nechci, aby to bolelo někoho dalšího.
Jenže jsem to posral.
Málem mi zastřelili mámu.
Na Díkůvzdání měla kvéra u hlavy.
Jak má člověk…
čistit město a chránit své blízké, když na ně někdo míří?
Co mám teda dělat?
No?
Teoreticky.
Chování, které popisuješ, se mi jeví jako závislost.
To není závislost.
Určitě?
Jsi si vědom negativních následků, a přesto máš nutkání to dělat.
To je kompulzivní chování.
O ty noční výpravy nejde.
Stal jsem se terčem kvůli centru.
Jo, a přesto jedeš dál.
Je to vhodný, chytřejší způsob, jak ten vztek ventilovat
a pomoci potřebným.
- Přijde mi, že to nestačí. - Co zapojit víc dobrovolníků?
Třeba mě.
Nebo můžeš zprovoznit anonymní linku pomoci a mít tak širší dosah.
Můžou ji využít lidi, co se bojí mluvit s policií.
Nevím, jak to říct dost důrazně.
Netoulej se po nocích venku.
Můžou ti ublížit.
Můžou ublížit tvým blízkým.
- Můžem si promluvit, mami? - Co se děje, chlapče?
Chci s komunitním centrem pokračovat dál.
Já vím. A jsem s tím smířená.
Ale nemůžu tě vystavovat nebezpečí.
Dodger a jeho rodina tu pořád jsou. Dřív nebo později se znovu objeví, takže…
Stěhuju se.
- Archie, ne. - Jinak to nejde.
Je mi 18, jsem dospělej.
Na nějaký čas se přesunu do centra,
dokud šerif Dodgera nechytí a věci se neuklidní.
- Archie, to ale nemusíš. - Musím.
Válčí se mnou, ne s tebou.
To je dobrý. Budu v pohodě.
HLEDÁTE POMOC? JSTE V NESNÁZÍCH? OZVĚTE SE.
Dovolali jste se na linku pomoci.
Chcete-li nahlásit problém ve vašem okolí, zanechte vzkaz.
Můžete i anonymně. Jsme tu pro vás.
A pamatujte...
nejste sami.
Cheryl Blossomová nechť se dostaví do ředitelny.
A válka rudých růží zuří dál.
Hodně štěstí, brouku.
Kvůli čemu budeme na nože dnes, pane Honey?
Víš, kolik máš za tento semestr absencí?
Dvacet šest.
Snad vám a vašemu sboru nemusím připomínat,
že mě zasáhlo několik úmrtí v rodině.
Matka zmizela, vychovávám dvě batolata a do toho sama pečuji o babičku.
Ano, z těchto důvodů jsem se také rozhodl přidělit roztleskávačkám odborný dohled.
Tak moment.
Berete mi Vixenky?
Tak víš co?
Slečna Burbleová si s tebou promluví a navrhne doporučení.
A pokud usoudí, že na tom nejsi psychicky dobře, tak je konec.
Tak, Cheryl…
Nedáš si bonboniéru?
Nugát nejím, úplatky neberu
a svý city nerozebírám se školními poskoky.
No jo, jenže jestli chceš dosáhnout svýho,
získat Vixenky zpátky, tak se mnou musíš mluvit.
O sobě.
No tak fajn.
Mám úchvatnou holku, absolutní nezávislost, čtverky a boží vlasy.
- Stačí? - Ani ne.
Dostalas videokazetu?
Jak ses cítila?
Prosím vás. Už jsem si poradila se spoustou darebáků.
Nějakej úchyl s předpotopní kamerou mě nemůže rozházet.
Mluvila jsi za poslední roky o tom, čím sis prošla, s nějakým odborníkem?
Matčino týrání, zabití bratra, otcova sebevražda,
konverzní terapie, sekta sběračů lidských orgánů.
- Zážitek blízký smrti ve… - To byla nehoda.
Klidně můžeš přiznat, že nebyla.
Cheryl, prošla sis velmi těžkými životními traumaty.
Každé z nich muselo být náročné, natožpak všechno dohromady.
A jako teenager? Neuvěřitelné.
Jsi nesmírně odolná.
Musí to být vyčerpávající.
Jak to zvládáš?
Povídám si s Jasonem.
S mrtvým bratrem. Tak to zvládám.
Jako že se modlíš?
- Dobrý způsob, jak přestát smutek. - Ne.
Já…
jdu do kaple…
u nás doma…
kde je bratrovo tělo a…
povídám si s ním.
A myslím, že mi odpovídá.
Myslím…
asi…
jsem se pomátla, ale nevím kdy.
Když umřel J.J.?
Když jsem se propadla na ledě?
Byla jsem vždycky taková?
Zlomená?
Když mluvíš s Jasonem v té hrobce, jak jsi od něj daleko?
Většinou na druhé straně místnosti.
Proč se ptáte?
V čem se to liší od toho,
když lidé chodí mluvit s milovanými zesnulými na hřbitov?
Nebo když mají urnu doma na krbu?
Ten popel…
ta hnijící těla…
nemluví.
To asi ani Jason.
I když by sis to přála.
Nejsi blázen, Cheryl.
Prostě ti bratr chybí.
To, že mi chybí, ale nevysvětluje ty ostatní šílenosti,
co se na Thistlehouse dějí.
Co se tam děje?
Straší mě tam duchové.
Duchové neexistují.
Tvůj život je možná jako gotický román, ale straší tě jen tvůj žal a to,
že si kladeš vaše rodinné neštěstí a smrt bratra za vinu.
Bratrů. Množné číslo.
Teď nevím. Myslíš to metaforicky?
Ne, vy huso.
Měla jsem druhého bratra, Juliana, kterého jsem vstřebala v děloze.
A on je teď panenka a tropí mi doma neplechu.
Vyhodila jsem ho, pohřbila ho, zasolila v kruhu,
jenže on se pořád vrací.
Protože je naštvaný. Chce se mstít.
Šílíš z Juliana?
Samozřejmě. Je to Blossom!
Takže…
pořád si myslíte, že nejsem magor,
i když mluvím s vycpaninou a trýzní mě ďábelská panenka?
Nemyslím si, že tě někdo straší, Cheryl.
A nemyslím si, že jsi blázen.
Tak co…
to se mnou je?
Myslím si, že z tebe někdo toho blázna chce udělat.
- Někdo s tebou manipuluje. - Jako…
- …s Ingrid Bergmanovou? - Tak nějak.
Co ti zní logičtěji?
Že se v antropomorfní panence usadil zlý duch pozřeného zárodku?
Nebo že tu panenku někdo přesouvá, když nejsi doma?
Ale Julian…
Pravdu o Julianově existenci zjistíme ze vzorku tvých slin.
Nic takovýho ti nedám, ty čarodějnice.
Je to pro test na chimérismus.
Zjistí, jestli má v sobě dotyčný jedinec dvojí DNA,
a jestli tedy fetus v děloze skutečně pohltil.
Osobně tipuji, že vyjde negativně.
To celou dobu existuje nějaký takový test?
Jo, dám ti číslo na doktorku, se kterou se znám.
Ona ti ten test udělá. Řeknu jí, že budeš volat.
No a…
co moje drahé Vixenky?
Necháte mi je?
Jako poradkyně můžu říct, žes prošla na výbornou.
Jako správkyně…
Je mi líto, Cheryl.
Doporučím řediteli, aby jim přidělil trenéra.
Bude na Vixenky dohlížet,
zatímco ty se budeš moct aspoň chvilku zaměřit na sebe.
Pšt, je tady.
Dceruško, můžeš na minutku?
Co chceš, tati?
Říct mi o dalším tajným dítěti?
Ne, potřebuju tvé bystré oko.
Je to uprostřed?
Nádhera.
Nemyslíš?
Moje vůbec první lahev Lodgeova rumu,
A vedle tebe
můj diplom z Harvardské univerzity.
Má největší pýcha.
Dojdu pozdě do školy.
Když mluvíme o Cambridge, neposlala sis přihlášku na Harvard?
Dají mi vědět.
A teď když dovolíš, mikroekonomie nepočká.
Teorie her je o strategii.
Má velké uplatnění v ekonomice, ale využívá se i ve válce.
Pardon, to musím vzít.
Dobré odpoledne, pane děkane. Čemu vděčím za tu čest?
Slečno, vím, že to není obvyklý postup,
ale chtěl jsem vám to oznámit osobně z pozice děkana.
Gratuluji k přijetí na Harvardskou univerzitu.
Strašně moc děkuji, pane Kingsley. Těším se na srpen.
Jistě. Vyřiďte prosím mé pozdravy panu otci.
A že velmi děkuji za ten rum.
Ten hajzl…
Tyčinku?
Asi tuším, proč jsi tady.
Nějaké novinky, co bych měla dát do spisu?
Ohledně například…
Harvardu?
Vlastně jo. Vzali mě.
Gratuluju, Veronico.
Vysněná škola, jestli se nepletu.
Ano.
- Teď je to noční můra. - Nemáš z toho úspěchu radost?
Není to „můj“ úspěch.
Otec se zase plete do mých záležitostí
a podle všeho mi tohle prestižní místo zajistil jeho rum,
výhrůžky, peníze, šarm a tak dál.
Je to odporné a ponižující.
Protože nevěřil, že to zvládneš sama?
Ne.
Protože se nedozvím, jestli bych to zvládla.
Nechtěl ti třeba jen pomoct?
Můj otec má místo srdce bankovní trezor.
Chtěl mi ukázat, že mě může a vždycky bude kontrolovat.
A ty máš pocit, že tě tou kontrolou za něco trestá?
Bylo ego krále Leara křehké jako pírko? Bylo.
Tohle on prostě dělá.
Na oko mi prodal dva podniky a navezl mě do jejich vedení.
Což, musím říct, zvládám skvěle.
Pak mi přidělil ochranu.
Zatáhl mýho kluka do černoty,
načež se ho pokusil zabít během nepovoleného zápasu v boxu.
Nechal zatknout mámu.
A jako zlatý hřeb sem dotáhl tajnou nemanželskou dceru,
aby mě přiměl žárlit.
Duj, větře, až ti puknou tváře!
Veronica Luna není ničí Cordelie.
Žárlíš na svoji sestru?
Rozhodně ne.
Ať si ho má. Zaslouží si sebe.
Cítím z tebe nevraživost.
Cítíte?
Já jím pohrdám. Nechci s ním mít nic společného.
A přesto zůstáváš doma.
- No, ano, ale… - Poslušně přijdeš, když tě zavolá.
To podle mě není nenávist.
Je to posedlost.
Ty a tvůj otec jste sebou navzájem posedlí.
Jako že trpím otcovským komplexem?
Vítejte u psychologa.
Jen říkám,
že váš vztah dalece přesahuje to,
co si pod běžným vztahem otce a dcery představujeme.
Je to archetypální.
On v tobě vidí pokračování sama sebe.
Proto tě nikdy úplně nepustí.
A ty v něm vidíš své budoucí dokonalé já.
To je jen teorie.
Já netoužím být jako můj otec.
Jsi jedničkářka. Máš dva prosperující podniky.
Právě tě přijali na Harvard.
Možná z toho pramení tvůj vztek.
Je to ubožák a špatný člověk.
Nemám k němu respekt.
A přesto v tobě probouzí sílu,
která je zřejmě hnacím motorem tvého úspěchu.
Vždycky bral víc, než dával.
Starý dobrý Freud
popsal dvě diagnózy, které se na tvoji situaci celkem hodí.
Oidipův a Elektřin komplex.
Můj život mi připomíná spíš shakespearovské drama
než řeckou tragédii,
ale prosím, poučte mě.
Svádíš neustálý vnitřní boj o to, zda se s otcem ztotožnit.
Pohánějí tě k tomu síly, jako je láska, sexualita, obsese.
Já nezabíjím pohledem.
Uznání existence pouta je prvním krokem k jeho přetržení.
Elektra zabila Agamemnóna. Co tím chcete říct, slečno Burbleová?
Rozhodně ti nenavrhuji ho zabít. Jen přestřihnout to pouto.
Nadobro.
On tě troluje. Dej si ho na ignore list.
Bez urážky, slečno Burbleová,
ale vaše teenagerovské výrazy by snesly obměnu.
A ty vaše rady taky. To jsem zkoušela několikrát.
Ono to funguje jen tehdy, když to opravdu chceš.
Chceš to?
Ano.
Rozhodně si myslím, že bys na ten Harvard měla jít.
Ale do budoucna bys měla určitě přestat
přistupovat na otcovy podmínky.
Možná budeš jeho pýchou, ale ať není on tvou.
Jinak tě potáhne ke dnu.
Vážně moc…
chci jít na Harvard.
Tančíš se svým otcem tanec smrti, Veronico.
Mám poslední otázku:
Kdo koho vede?
Ty jeho…
nebo on tebe?
Jdeš pozdě.
Vidím, že nejsem jediný. Neměl být dnes seminář?
Rozpustil jsem ho, abyste mohli psát.
Tys ještě ani nezačal.
Jo, vím, že to mám tento týden odevzdat.
Dostal jsi příležitost, Jonesi.
Ale promarnil jsi ji.
Prý sis zatím nepodal ani jednu přihlášku.
Jo, omlouvám se.
Mám toho moc.
Můžu využít řádný termín.
A nedovedu si představit,
že by tu někdo napsal doporučení tak apatickému studentovi.
Můžeš něco vyškemrat na učitelích z tvé státní alma mater
k budoucím přijímacím zkouškám.
Jak dlouho bude ten přepis trvat?
Paní Bellová se pokusí být rychlá.
Co si to čekání zkrátit pokecem?
Asi ne. Ke zdvořilostním řečem mám stejnej postoj jako Holden Caulfield.
Často vyjadřuješ své postoje pomocí fiktivních postav.
Jo, často.
Slyšela jsem o tvém učiteli Chippingovi.
Sebevražda na veřejnosti.
To je tragédie.
On se nezabil sám. Byl zavražděnej. Dohnali ho k tomu.
- Bůh ví, čeho jsou schopní. - Kdo?
DuPont a studenti. To oni ho k tomu skoku přinutili.
Protože chci rozbít jejich impérium.
- Jaké impérium? - Baxterovek.
Stvořil je můj děda.
Dal předlohu těm postavám?
Ne, napsal první knihu.
A DuPont mu to pak celý ukradl.
Teď vyhlásil soutěž na dalšího stínovýho autora. Nevím, k čemu.
Je to prohnanej zloděj.
Má averzi vůči všem Forsythům. Počínaje dědou, Forsythem prvním.
Anebo máš ty perzekuční paranoiu.
Jsi paranoidní? Honíš větrné mlýny?
Máš rozumný důvod k tomu zanedbávat své psaní?
To je vaše rada?
Mám si dělat úkoly?
Jen uvažuju, jestli není tím skutečným důvodem,
proč chceš dokázat, že jsou baxterovky vaše, tvůj strach.
Nejsi si jistý svým talentem?
Nenechám se rozebírat někým,
kdo nezná frázi „bojovat s větrnými mlýny“.
Jde mi o uznání.
O to nenechat někdo ukrást naše rodinné úspěchy.
Děda mohl bejt ve vatě jako Gatsby. Víte, co byl místo toho?
Byl to ožrala z přívěsu, co mlátil mýho otce.
Z toho, co popisuješ,
se ale snažíš domoci toho, vůči čemu pociťuješ odpor.
Dědictví, postavení, prestiž.
- Nesnažím se být jako oni. - Jistě. Raději se nesnaž o nic.
Buď tím flákačem, za kterého tě mají.
A pak vykřikuj, že ti nedali šanci. Tak je to přece snazší.
Tvůj otec se tomu, na rozdíl od tebe, postavil.
No výborně.
Přichází část „otec jako vzor“.
Dotáhl to na šerifa.
Žil v chudé domácnosti s otcem tyranem,
ale pracoval na sobě, aby nebyl jako on.
A obětoval se pro tvůj úspěch.
Vsadím se, že tě podporoval, abys šel na přípravku.
Spíš mě tam dotlačil.
A ty mu oplácíš tím, že se snažíš najít důkaz,
že člověk, co mu způsobil tolik bolesti, je zneuznaný hrdina.
Jak myslíš, že se asi cítí?
Namísto glorifikace dědečka
by ses na něj mohl zkusit podívat otcovýma očima.
A nebudu si myslet, že jsi hloupý, když uznáš, že mám pravdu.
Máte pravdu.
Chudák táta.
Jsem sobec.
Nejsi.
Jsi riverdaleský středoškolák v posledním ročníku.
Máš toho moc.
Asi bych si měl…
místo konspiračních teorií začít dělat úkoly.
- Vy jste špatně placená, co? - A překvalifikovaná.
Což znamená, že nečekám, že se někdo změní přes noc.
A jestli tu záhadu s autorstvím baxterovek rozklíčuješ,
nesklouzávej k hypotézám a hněvu spravedlivých.
Dělej svou práci.
Pátrej.
Mrkneme, jak je na tom ten přepis.
Vem si to všechno. Dnes už nikdo nepřijde.
Nazdar, chlapče. Rád tě vidím doma, za psacím…
Co se děje?
Mám tě rád a cením si všeho, cos pro mě udělal.
Neříkám to dost často.
Skvělé načasování. Kluci jsou vzadu a maso skoro hotové.
Prostřeš?
Co se na mě tak díváš? Šup šup.
ELIZABETH COOPEROVÁ PĚT TISÍC DOLARŮ
Taky tě miluju nejvíc, mami.
Ahoj, tady je… Nechci říkat jméno,
ale bydlím v bytě na severním konci Sketch Alley
a myslím, že soused od nás z patra bije mou mámu.
A já… Ona asi potřebuje pomoc. Prosím, já potřebuju pomoc.
Tee-Tee, mám výsledky.
Z Highsmith? Myslela jsem, že už tě vzali.
Ne, ty hloupoučká. Z testu na chimérismus.
Slib mi, že ať je tam cokoliv, budeš při mně.
Cheryl, netuším, o čem to mluvíš, ale miluju tě a na tom se nic nezmění.
Negativní! Jsem stoprocentní Cheryl Marjorie Blossomová.
Zlato, jsem ráda, že seš šťastná, ale co to znamená?
To znamená, že Burbleová měla pravdu. Nejsem magor. Nikdo mě nestraší.
Máma možná kdysi čekala Juliana, ale já ho nevstřebala.
To je báječný.
Jak ale vysvětlíme ty podivnosti na Thistlehouse?
Burbleová říká, že ze mě někdo chce udělat blázna.
Hned jak to zvrácený monstrum odhalím,
tak se rozpoutá takový peklo,
že bude litovat, že nebyl vstřebanej v děloze.
Veronico!
Copak, tati?
Vysvětli mi, proč mi děkan Kingsley hlásí, že jsi odmítla to přijetí na Harvard.
- To je nějaký omyl, viď? - Žádný omyl.
Nebudu žrádlem pro jejich školní plátek. A víc mi sekne yaleská modrá.
Zbláznila ses?
Harvard se neodmítá. Byl to tvůj sen!
Jeden z mých snů. Ano.
Jenže tys ho zničil.
Kdybych tam šla, dala bych ti tím zelenou,
abys mě po zbytek života dirigoval.
Dodělala bych školu, dostala diplom z Oxfordu,
byla první v žebříčku Fortune 500 i na obálce Fives.
Dalších dvacet let bys mi všechno plánoval ty.
Nebudu žít tvoji verzi mýho života.
Moje budoucnost ti nepatří, je na čase se odstřihnout.
Fakt?
A co jako teď budeš dělat?
Odejdeš ode mě?
Toho jsi nikdy nebyla schopná.
Máš recht.
Jako bychom se motali v nějaký řecký tragédii.
Moje výchovná poradkyně mi ale ukázala, jak z toho ven.
Musím tě oddělat.
Neboj, tak nízko jako ty neklesnu.
Oddělám tě na bojišti, kde seš jako doma.
V byznyse.
Bude to boj jeden na jednoho a já tě v něm zničím.
Tak jako Oidipus a Elektra zničili své otce.
A až to udělám,
zakopu tvý zbitý, prašivý tělo a budu volná.
Jednou provždy.
Tenhle tvůj první rum
chutná mnohem líp než ty chcánky, co děláš teď.
Ale můj rum bude mnohem lepší.
Je to výborný, Jugu.
Parádně jsi vystihl podstatu baxterovek a zároveň to pojal osobitě.
Konečně jsem si poslal přihlášky.
Chci ti něco ukázat.
Tohle je článek z roku 2002.
„Autor románů Theodore Weisel se utopil při nehodě jachty.“
To jméno mi něco říká.
Byl s dědou ve Spolku brku a lebky. Našel jsem všechny zakládající členy.
Ti by ti mohli o vztahu tvýho dědy a DuPonta něco říct.
Jenže hádej co. Theodore nebyl jediný, kdo zemřel při nehodě.
Tohle je z roku 1978.
Sjel z mostu.
Tohle z roku 1994. Mechanická porucha.
DuPont a můj nezvěstný děda jsou jediní žijící členové.
Což vyvolává otázku, jestli šlo skutečně o nehody.
Nebo o vraždy.
Jugu, jestli máš pravdu, tak musíš přestoupit zpátky.
To nemůžu.
- Jsme krůček od cíle. - Jo.
Toho se právě bojím.
Víte jistě, že jste tenkrát viděli tyto tři podezřelé?
Stoprocentně.
To oni zabili Jugheada.